Mr. Tulkinghorn?
- Hvor ble De av i går? - Jeg gikk meg en tur, Phil.
- Med en pistol i lomma? - Au! Tomskaller! Ville beist!
Vær forsiktig! Sett meg sakte ned. Sakte!
Sånn, ja. Rist meg, Judy.
George, min gamle venn.
Jeg er ingen venn av deg, og det vet du. Hva vil du?
Ikke ta den tonen med meg.
Jeg skal føre opp inventaret her før jeg tar over stedet.
Hva sier du til det? Rolig, nå.
Judy, Judy! Han vil drepe meg! Få meg ut!
Dette vil du angre på, George. Mr. Tulkinghorn får høre om dette!
Skutt rett igjennom hjertet.
Sett Dem ned, Mr. Clamb.
Og en dråpe av dette. De har fått et sjokk. Håper jeg.
Kom igjen. Det plager ikke ham nå.
Skutt i hjertet sent i går kveld, tror jeg. Ingen våpen på åstedet.
Vi kan anta at det ikke var en ulykke.
Vi ser på et mord. Er De med meg, Mr. Clamb?
- Det er en forferdelig tanke. - Det er en forferdelig ting.
Dette er veldig god vin.
Ingen tegn på kamp. Ingen tegn på et ran.
Jeg utleder, og korriger meg om jeg tar feil, Mr. Clamb, -
- at han ble myrdet av en som kjente Tulkinghorn og mislikte ham.
Det kan være en lang liste.
Kom igjen, gamle mann. Dette er ikke tida å være diskret på.
Kan De gi meg noen navn?
- Det er en... Jeg anklager ham ikke. - Nei, jeg forstår det. Kom igjen.
- Han lyder navnet sersjant George. - Jeg kjenner til ham.
Han følte seg forfulgt av min arbeidsgiver.
- Ble han det? - Det kan ikke jeg si noe om.
- Men han har kommet med trusler. - Trusler?
- Det er alvorlig. - Og idet jeg dro i går kveld...
...løp jeg nesten på ham rett utenfor.
- Gikk han opp? - Det kan jeg ikke si.
- Noen andre De vil nevne? - Ikke som jeg kommer på.
- Tulkinghorns sekretær? - Han insisterte på å treffe Dem.
- Han sa det var uhyre viktig. - Jeg kan treffe ham.
Skal Tulkinghorn nå sende oss sin sekretær på vegne av seg selv?
Det virker slik.
Mr. Clamb.
- Nå, Mr. Clamb? - Sir Leicester. Lady Dedlock.
- Min herre er død. - Hva?
Tulkinghorn død? Hvordan? Ble han syk?
Jeg beklager å fortelle at han ble drept, sir.
Skutt i hjertet på sitt kontor sent i går kveld.
Skutt? Tulkinghorn skutt?
På sitt eget kontor? Tulkinghorn myrdet?
Dette er uhørt. Om Tulkinghorn ble drept, er ingen trygge.
Er det en politimann ansvarlig for etterforskningen? Send ham til meg.
Jeg skal sørge for at de ansvarlige får sin fulle straff.
Ikke uten førstebetjentens tillatelse.
- Hvorfor det? - Han leder etterforskingen.
- Hvilken etterforsking? - Kom deg av gårde.
Kom deg av gårde selv! Jeg må snakke med advokaten min!
Si at det er Mr. Smallweed!
Konstabel! La ham få komme inn.
Det skulle jeg tro. Flytt dere!
Rolig, rolig. Dere rister meg i hjel.
Uff... beina mine.
Sett ham ned.
Og hold resten av dem ute.
Hva er dette for noe?
Å, Gud.
Herre min... han ser ikke bra ut.
Ikke De heller, om De ble skutt i hjertet.
Mr. Smallweed? Jeg har ikke hilst på Dem før, men hørt mye om Dem.
Jeg vet hvem det var. Hvor mye er det verdt?
Tre års hardt arbeid om De ikke vil dele, min venn.
Er jeg Deres venn? De høres ikke vennlig ut.
- Kom igjen. Hvem er morderen? - Han heter George.
Visse kaller ham sersjant George.
Han truet meg for en time siden. Siktet på hodet mitt.
Jeg har hørt ham true Mr. Tulkinghorn på livet tjuetalls ganger.
- Tjuetalls? - I dette rommet, sir.
- Vil De sverge ved det i retten? - Ja.
Indisier, Mr. Smallweed. Det er ikke avgjørende.
Dog det er interessant.
Hva var det som førte Dem hit i dag?
Sjokket holdt på å få meg til å glemme det.
Mr. Tulkinghorn holdt på noen brev for meg.
Hva slags brev var det?
Private brev. Fra en kvinne.
Min eiendom. Jeg skal bare ta dem, ok?
Nei, det skal De ikke, Mr. Smallweed.
- Konstabel! - Det kan De ikke gjøre!
Ta ham med dere ut.
Dette er uhørt! Jeg krever rettferdighet. Au, beina mine!
Vær forsiktig, beist! Ellers påkaller jeg loven!
Det er vi som er loven, Mr. Smallweed.
Caddy Jellyby fikk babyen sin. Caddy Turveydrop, bør jeg si nå.
- Kjære vene... - Hva er det?
Babyen er dårlig, og Caddy selv er også syk.
- Jeg bør dra til henne. - Gjerne det, om det kan hjelpe.
Da får vi alle bli i London.
Jeg har noen forretninger å se til.
Miss Summerson. Så bra at De er her. Jeg er så bekymret.
Ingen grunn til bekymring.
Min egen personlige lege, Mr. Growler, ser til henne.
God dag, mine damer. Dere er velkommen.
Både mor og barn har fått min sorte mikstur fire ganger daglig.
Dens utrensende virkninger vil hjelpe dem begge to.
Den brenner vekk det dårlige. Jeg bruker den ofte selv mot vinterkulda.
Også svært gunstig mot kolikk og gikt.
Den kan også brukes på huden mot skabb og byller.
Den brenner vekk det dårlige i alt.
Jeg tror kanskje jeg hadde hatt godt av å holde på noe.
Er det riktig å behandle mor og barn med det samme?
Jaså? Hva tror De at De kan om saken?
Nok til å si at De ikke lenger trengs, Mr. Growler.
Takk. De kan sende regning.
Ja vel, ja. Snobbete. Jeg blir ikke når jeg ikke er ønsket.
Men min sorte mikstur har aldri blitt betvilt før. God dag.
- Er du sikker, Esther? - Ja.
Jeg skal få tak i Mr. Woodcourt.
Mr. Bucket. De må forstå betydningen av denne forespørselen.
Mord er alltid av betydning, Sir Leicester Dedlock, Baronett.
Det holder med Sir Leicester, Bucket.
Mr. Tulkinghorn var en meget ærlig og lojal tjener av denne familien.
Og hans far før ham. Jeg vil tilby en belønning på 100 guineas-
- til alle med informasjon som leder til pågripelsen av den ansvarlige.
Min kone, Lady Dedlock, tar dette svært tungt.
Mord er en tung sak, Sir Leicester Dedlock, Baronett.
Dog jeg vet ikke om belønning trengs.
- Har De funnet gjerningsmannen alt? - Vi har en mistenkt.
- Så arrester ham, for Guds skyld. - Vi må være sikre først.
Foreløpig har vi kun indisier.
Det er kanskje ham, kanskje ikke.
- De må vel overveie alt. - Nettopp, my lady.
- Men mannen kan forlate landet! - Ikke denne mannen.
Ikke vær bekymret. Vi holder øye med ham.
Sir Leicester Dedlock, Baronett.
- Er hun svært dårlig? - Jeg ville ikke bekymre meg så mye.
Hun har god helse.
Menneskekroppen har en utrolig evne til å helbrede seg selv.
Hun nærmer seg krisepunktet nå.
- Det var vel riktig å sende ham vekk? - Absolutt.
Det var heldig for din venninne at du kom.
Miss Clare. En trivelig overraskelse.
Jeg vil vite veien til Mr. Carstones rom.
Jeg tviler på at Mr. Carstone bør distraheres akkurat nå.
Jeg kjenner ham bedre enn Dem, Mr. Vholes.
Kan De hjelpe meg med veien?
Med den største respekt, Miss Clare, -
- om han skulle dra nå, kan det føre til at han mister alt.
Og De også.
Jeg vil ikke be ham forlate Dem, dog jeg skulle ønske det.
Jeg vil møte ham fordi jeg elsker ham. Kan De vise meg veien nå?
Ingenting ville glede meg mer.
Ada.
- Richard. For et trist sted. - Ikke nå som du er her.
- Han kan endre mening. - Mr. Tulkinghorn? Det tviler jeg på.
Og hans venn Mr. Smallweed. Bare full av bitterhet og trass.
Jeg beklager. Jeg skulle passe på deg, men jeg har ikke klart det.
Ikke tenk på meg, sjef. Gamle soldater dør aldri.
- Hva om De dro på landet igjen? - Jeg kan ikke.
Dukke opp igjen etter så lang tid?
Nei. Jeg har fortsatt litt stolthet.
- Tenk om de har ventet på Dem? - Ikke de.
Jeg er familiens sorte får. Det vil jeg alltid være.
- Det er bursdagen min i dag. - Er det?
Jeg beklager, Phil. Jeg har ødelagt den også.
Godt av Dem å invitere meg på en så lovende dag.
- Vi liker Dem. Eller hva, Esther? - Det gjør vi.
- Han reddet Caddys liv. - Unnskyld, sir. Det er Mr. Carstone.
Rick, min gutt, velkommen.
- Kom. Jeg er glad du er her. - Det er jo Adas bursdag.
Woodcourt.
Nå, skal vi sette oss? Esther?
Gratulerer med dagen.
- Gratulerer med dagen. - Veldig kjekt gjort av Dem, sjef.
Denne paien er ikke så verst. Den er god.
- Det er ikke over for oss ennå. - Nei, ikke på noen måte.
Godt å sitte ved bordet med deg igjen, Rick.
Ada ville jeg skulle komme, sir. Det var den eneste grunnen.
La oss ikke dvele ved våre uenigheter nå.
Jeg må dvele ved dem, sir, når...
Når du står mellom meg og mitt rettmessige krav...
- ...på det som er mitt. - Ikke nå.
Ikke i kveld, vær så snill. For min skyld?
For din skyld. Jeg ber om forlatelse, sir.
Vel... du er tilgitt.
Du har rett. Jeg beklager virkelig.
Hva har alt dette rotet å si på Adas fødselsdag?
Jeg ber om forlatelse, Ada. Og alle sammen.
Føler De Dem av og til inntåket, og så blir ting plutselig klart?
Gid det var lettere å se hvordan en tjener penger.
Kanskje jeg kan hjelpe Dem der.
Gi Dem en stilling i nord, der De var før, eller i utlandet?
Skulle tro De vil slippe meg.
Overhodet ikke. Ting virker bare vanskeligere for Dem i London.
Ja, men jeg er ikke klar til å dra ennå. Det er mange grunner til å bli.
Nå, skal for Ada. 21 år gammel i dag.
- For Ada. - For Ada.
Du kan gjøre som du vil nå, vet du.
Det kan jeg, og det akter jeg.
Hva syntes du om Richard?
Han har blitt tynnere. Han spiste nesten ikke, Ada.
- Jeg elsker ham, Esther. - Jeg også.
- Mr. Woodcourt så godt ut. - Ja.
Og han syntes du så godt ut også.
- Han sluttet knapt å se på deg. - Ikke prat tull, Ada.
- Du liker vel ham også? - Jeg beundrer ham som lege.
Jeg liker ham som en venn og håper han ser på meg som en.
At du kan være så blind, Esther!
- Alle kan se at han elsker deg. - Slutt. Jeg vil ikke høre det.
Du bør nok vite at Mr. Jarndyce og jeg er forlovet.
Det tror jeg ikke på.
- Hvor lenge har dere vært forlovet? - En god stund nå.
Og du sa aldri noe? Du holdt det hemmelig.
- Hvordan kunne du, Esther? - Jeg beklager.
Han ville vi skulle være sikre før vi fortalte noen.
- Og er du det? - Ja. Veldig sikker.
Presenter våpen!
Stå klar. Når De er klar, gå frem!
Kom igjen! Gi dem inn!
Herre min... Rolig nå, George.
- Hva er dette? - Litt underholdning, bare.
- Det er Phils bursdag. - Jaha. Villmannsunderholdning.
- Er det en flaske vin? - Vil du ha et glass, Mr. Bucket?
Gjerne, George. Takk skal du ha.
Jeg var utenfor og tenkte:
"Der bor George. Lurer på hvordan det går?"
Ganske dårlig, Mr. Bucket. Det er et faktum.
Vi er ruinert.
Ikke en staut kar som deg. Det nekter jeg å tro.
Vinen er ikke så verst. Og selskapet er bedre her enn hos Tulkinghorn.
- Skål for deg. Gratulerer med dagen. - Takk, sir.
Over til noe mindre trivelig.
Vennskap er vennskap, men plikt er plikt. Jeg vil helst ikke blande dem.
Håper du ikke blir fornærmet, George.
Jeg må pågripe deg, og jeg håper du kommer villig.
Pågriper meg? Hvorfor det?
Du er arrestert for mordet på Mr. Tulkinghorn.
Jeg må si det, George, det ser ikke bra ut for deg.
Du ble sett den natten utenfor hos Tulkinghorn.
Det stemmer, jeg var der. Jeg kan ikke nekte for det.
Var det alt, George?
Du klarer bedre enn det.
- Du har allerede bestemt deg. - Få høre historien din uansett.
Vel... jeg dro dit.
Jeg hadde pistolen med meg.
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre. Det er sannheten. Jeg hatet ham.
Jeg gikk opp trappen hans, men jeg klarte ikke å gå inn.
Jeg har drept menn i kamp, men jeg kan ikke drepe noen i kaldt blod.
Så jeg gikk min vei.
Det er sannheten. Du kan tro det eller ikke.
Kanskje gjør jeg det, og kanskje ikke.
Så du noen andre mens du var der?
Jeg støtte på en i mørket da jeg gikk inn.
Tulkinghorns sekretær, kanskje.
- Skremte vettet av ham. - Noen andre?
Det var vel noen andre der?
- Jeg så ikke ansiktet hennes. - En kvinne.
På trappen. Da jeg gikk ned, kom hun opp.
Hun hadde et sort sjal over ansiktet sitt.
Jaså, en kvinne.
En kvinne med et sort sjal.
Vel, vel, vel. Hva gjør hun her?
Du! Frøken! Mademoiselle! Et øyeblikk, frøken!
Greit, frøken. Da sier vi senere.
- Hvordan behandler de deg? - Svært godt, sir.
Dette er ikke noe verre enn militæret.
Men de henger meg for noe jeg ikke gjorde.
Jeg må innrømme at jeg ønsket ham død.
- Har du snakket med advokat? - Nei, sir.
Jeg liker ikke slaget.
Men du trenger en forsvarer. La meg finne en.
- Jeg betaler gladelig. - Min uskyldighet er mitt forsvar.
Jeg setter pris på det, men ingen advokat for meg.
Selvsagt er han uskyldig. De som kjenner ham vet det.
Men han var på åstedet. Han bar våpen.
Han truet den døde.
Om han kun erklærer seg uskyldig, vil nok juryen henge ham.
- Vi må få overtalt ham. - Jeg har en idé.
Mr. Squod, du kjenner ham bedre enn noen.
Kan du ikke overtale ham til å forsvare seg?
Jeg er ikke flink til å overtale, frøken.
Og sjefen lar seg ikke lett overtale.
Jeg vil hjelpe, men kan nok ikke.
Kan noen andre snakke med ham?
Har han noe slekt? Noen andre som bryr seg om ham?
Det er spørsmålet... ja, det har han.
Men det er hemmelig. Jeg lovte å aldri fortelle det.
Det gjelder liv og død, Mr. Squod.
Han har en mor han ikke har sett siden han gikk i militæret.
Han var sin mors favoritt, tror jeg.
Må ha knust henne da han stakk hjemmefra.
Jeg tenker at dersom hun kom til ham-
- om hun tilgav ham, kunne hun klart å overtale ham.
Vet du navnet hennes eller hvor vi kan finne henne?
Hun heter Mrs. Rouncewell. Hun bor i Lincolnshire.
Hun er husholderske på Chesney Wold.
- Dette kom nå, sir. - Gi meg det.
- Hvem ga deg dette? - En liten gategutt. Han løp av gårde.
Greit, konstabel.
LADY DEDLOCK MORDER
Jeg tok med meg noen, George.
- Mor. - George.
George... hvorfor ventet du så lenge?
Jeg har ikke... Hvordan kom du hit, mor?
Vennene dine skrev til meg.
Trodde du jeg ikke ville komme?
Å, George. George. Min kjære gutt.
- Jeg ville aldri bringe deg skam. - Det har du ikke, George.
Jeg gjorde det ikke, mor.
- Tulkinghorn. Jeg gjorde det ikke. - Selvsagt ikke.
Ingen som kjenner deg ville trodd at det var deg.
Vi skal få deg ut herfra.
Men hvorfor besøkte du meg ikke i løpet av alle årene?
Vi brydde oss ikke om hva du hadde gjort.
Jeg ville bare se deg, George.
Vel... her er jeg, mor.
Arrestert for mord. Vil trolig bli hengt.
Ikke gode omstendigheter. Jeg beklager at det ble slik.
Ikke snakk tull, gutt.
Mr. Jarndyce sier de ikke har noe godt bevis mot deg.
Du trenger bare en god advokat, så er du straks fri.
- Jeg vil ikke ha advokat. - Jo, du skal.
Du skal få Londons beste advokat.
Din bror Robert vil gladelig betale for det.
- Vet han om dette? - Nei, jeg kom rett hit.
Jeg vil ikke ha hjelpen hans.
Hvorfor ikke, George?
Vi hadde en stygg krangel da jeg dro.
Han er rik nå, og det ble aldri noe av meg.
Jeg er så langt nede som man kommer.
Jeg ville skammet meg om jeg møtte ham, mor.
Jeg aksepterer en advokat om jeg må, men ikke betalt av ham.
Å, George.
Du er like tåpelig som du alltid var.
Da var det gjort. En god dags arbeid.
- Fant du Mrs. Rouncewell? - Hun kom.
Mor og sønn gjenforent.
George tar imot advokat. Hva synes du om det?
- Kan sersjant George gå fri? - Han har en god sjanse.
Selv Bucket tvilte nok.
Da er jeg glad på George sine vegne. Selvsagt er jeg det.
Han er en god mann. En av de beste.
- Hva er det, Esther? - Ingenting.
Kom nå, kjære. Jeg kjenner deg bedre enn det.
- Hvem vil bli arrestert nå? - Den skyldige, får man håpe.
Min mor trodde at Mr. Tulkinghorn var fienden hennes.
At han hadde makt over henne pga. En hemmelighet fra fortiden.
Vel? Hva mer?
Hun må ha vært lettet da Mr. Tulkinghorn ikke lenger var der.
- Esther. Esther, du kan ikke tro... - Nei.
Andre kan tro det. Som førstebetjenten.
Vi vet begge at din mor ikke er i stand til noe slikt.
Ja. Du har selvsagt rett.
Jeg må gå. Jeg lovte å besøke Caddy i dag.
Esther. Det er ingenting å være redd for.
Om noen er utenfor mistanke, er det Lady Dedlock.
- Og navnet, madam? - De vet godt hvem jeg er.
Mrs. Rouncewell. Husholderske ved Chesney Wold.
Jeg må snakke med fruen om en privatsak.
Jeg skal se om hun er hjemme. Vent her.
Fruen kan ta deg imot nå, om du kommer opp.
Det er merkelig å se deg i London, Mrs. Rouncewell.
Hva kan jeg gjøre for deg?
Jeg vet ikke om De har hørt det, frue.
Min sønn er i fengsel. Arrestert for mord.
- Din sønn? Arrestert for mord? - Ikke han De møtte, frue.
Hans bror, George, som ble med i militæret da han var svært ung.
Han er feilaktig anklaget.
Jeg vet ikke hvor jeg skal gå.
- Og hvem skal han ha drept? - Mr. Tulkinghorn.
Jaha. Og hva hadde din soldatsønn å gjøre med Mr. Tulkinghorn?
Det var en gjeld.
Men det var uenighet om den. En gutt døde hjemme hos min sønn.
- George skyldte på Mr. Tulkinghorn. - Hvilken gutt?
En fattig skinnefeier de kalte Jo.
Jeg vet ikke detaljene-
- men George var sint på Mr. Tulkinghorn, og folk visste det.
Tilgi meg, Mrs. Rouncewell-
- men det høres ut som politiet hadde god grunn til å pågripe ham.
Men han er uskyldig, frue!
Han ville aldri gjort noe slikt.
Mang en mor har sagt det før, Mrs. Rouncewell.
Lady Dedlock.
Før jeg forlot Chesney Wold mottok jeg et brev.
Jeg vet ikke hvem som skrev det. Det ga ingen mening-
- for da det kom, hadde jeg ikke hørt om noe mord.
Men nå tror jeg kanskje De var noe, frue.
Og at De kanskje kan hjelpe sønnen min.
- Vil du at jeg skal lese det? - Ikke foran meg, frue.
Og De må vite at jeg ikke tror noe på det.
Men om De vet eller mistenker noe-
- ber jeg Dem overveie det og tenke på sønnen min.
Takk, frue.
- Mor og barn har det begge bra. - Takk, Mr. Woodcourt.
Ja, takk, edle utøver av den hippokratiske kunst.
For noen mirakler De har utført.
Gid vi kunne belønne Dem slik De fortjener-
- men vi er fattigfolk, Mr. Woodcourt. Stakkars, fattige skapninger.
Alle pengene går til penklærne hans, den gamle svindleren.
- Du har blitt bedre, Caddy. - De skal få betalt, Mr. Woodcourt.
Ikke tenk på det nå.
- Du må vel tenke på penger? - Ikke vær bekymret for meg.
- Jeg sulter ikke i hjel. - En ny frakk hadde gjort seg.
Det er bra jeg ikke er forfengelig.
Jeg fikser den gjerne. Jeg er flink med nålen.
Det ville bety mer for meg enn en ny frakk.
Har du sett Richard i det siste?
Ikke på noen dager. Jeg har hatt så mange pasienter.
- Er du bekymret? - Ada sier hun ikke har hørt fra ham.
Det er ulikt henne å skjule ting. Jeg frykter dårlige nyheter.
Jeg skal se etter ham i kveld.
Et glass vin hjelper på humøret, eller hva?
Hvorfor ser De slik på meg?
- De ser på meg som stakkarslig. - Overhodet ikke.
- På en måte misunner jeg Dem. - Hvorfor det?
De har kjærligheten til en kjær jente.
De er ikke forelsket i henne selv?
- Nei. - Nei. Å, jo, selvfølgelig.
Esther.
- Har jeg en sjanse med henne? - Jeg tror hun liker Dem godt.
Hun er et merkelig vesen på noen måter.
Tar husholdningen svært alvorlig, og slikt.
Hun er også svært knyttet til Jarndyce.
Men en slik jente holder man ikke inne for å sortere i skapene.
Vel, vel. Esther. Fint for Dem, Woodcourt.
Hvis De liker henne, bør De spørre henne.
Det akter jeg.
- Morgen, Ms. Esther. - God morgen, Harriet.
- Har du hørt fra Richard? - Nei. Ikke på en stund.
- Skal vi gå ned? - Ja. Ja.
Jeg vil gjerne besøke Richard og se hvordan han har det.
Å? Hvorfor nå?
Mr. Woodcourt er litt bekymret for helsen hans.
- Da bør jeg dra. - Dra sammen. Hils ham fra meg.
- Passer det deg, Ada? - Ja. Det passer.
Hvor har vi sett en slik håndskrift?
Vel, vel, vel.
Fort forbi Vholes sitt kontor. Jeg kan ikke fordra ham.
Her er huset.
- Du virker som om du er kjent her. - Gjør jeg?
Ada, min kjære. Esther.
Hva er galt, Richard?
Ingenting. Bare vondt i halsen.
Er dette et sunt bosted?
Det er nærme Vholes. Det passer fint.
- Du bør tenke på helsa. - Nei, vi gjør det bra.
Spør Vholes. Han lar dem ikke hvile.
- Vi skal få røsket i dem. - Kom og sett deg, kjære.
Jeg kan ikke late som foran henne.
Jeg svinger litt. Av og til håper jeg, og av og til...
Jeg fortviler ikke akkurat, men nesten.
Det er slitsomt arbeid.
Jeg blir ikke med deg tilbake.
Hvor skal du sove, Ada?
Hos ektemannen min.
Vi giftet oss så fort jeg kunne.
Beklager at jeg holdt det hemmelig.
Men du holdt noe hemmelig for meg.
Ikke vær sint på oss.
Så du henter meg inn. Hva vil du?
Det er ikke vår første gang sammen i dette rommet.
Jeg så deg i begravelsen. Jeg visste ikke at du beundret den avdøde.
Det er ikke ulovlig.
- Nei, men noen har skrevet brev. - Jaså?
- "Lady Dedlock, morder." - Hva med det?
Husker du at du skrev ned addressen din?
Se på lappen. Samme håndskrift, er du ikke enig?
Den store detektiven. Så fornøyd med seg selv.
Jeg skrev brevene. Du gjør så mye feil.
Jeg vet at Lady Dedlock drepte ham.
Gjør du det? Hvordan da?
Jeg så henne den kvelden. Jeg fulgte henne hit.
Utmerket.
La du merke til hva hun gikk kledd i?
Hun hadde en sort kjole.
- Og et sort sjal over fjeset. - Et sort sjal.
Om du dro hjem til henne, kunne du finne det sjalet?
Selvsagt. Jeg var jo kammerpiken hennes, dumme mann!
Greit. Hør etter. Dette er planen min.
Jeg er ikke en sekk poteter! Jeg trekker dere i lønn. Rolig ned.
Judy, rist meg opp.
- Mr. Clamb. God kveld. - Mr. Bucket har gått ut.
Jeg ser etter deg. Og jeg fant deg.
- Hva kan jeg gjøre for Dem? - Privatsak. Ut, alle sammen!
Du også, Judy. Jeg roper når jeg trenger deg.
Du har mine brev her, Mr. Clamb.
De har stor affeksjonsverdi.
Mr. Tulkinghorn skulle betale for dem, men jeg vil ha dem tilbake.
Kontoret er fullt av brev. Hvordan vet jeg hvilke De mener?
De er bundet i rosa bånd og addressert til kaptein Hawdon.
Slik jeg husker det, betalte Mr. Tulkinghorn for de brevene.
Jeg kan nok faktisk finne kvitteringen.
Hvilken nytte har han av dem nå? Eller du?
Jeg kan tjene på dem, men ikke du.
Da er det synd De ikke eier dem, Mr. Smallweed.
Ja vel! Ja vel. Jeg kan dele med deg.
Jeg vet ikke, Mr. Smallweed. Det ville være galt.
Hvem får vite det? Kom igjen, Mr. Clamb.
Hvem betaler lønna di nå?
Jeg tilbyr et partnerskap. Våger du ikke, vinner du ikke.
Bucket? Bucket!
Jeg trodde det fæle styret var over.
Kanskje han er her for belønningen.
En skulle tro han ville vente til gjerningsmannen var dømt.
Mr. Bucket.
Sir Leicester Dedlock, Baronett. Lady Dedlock.
- Hvordan går det Dem, Mr. Bucket? - Temmelig godt, sir.
- Var det noe De ville, Mr. Bucket? - Ja, sir.
Noen spørsmål jeg vil stille Fruen.
- Hva behager?! - La ham spørre.
Vil De kanskje gjøre det på tomannshånd?
Hva enn De skal si, kan De si foran min mann.
Alt i orden, my lady. Det tar ikke lang tid.
Gikk De ut kvelden da mordet skjedde?
- Mr. Mercury sier... - Ja. Det tror jeg.
Av og til trenger jeg luft før jeg legger meg.
Det er helt i orden. Hvor gikk De?
Det husker jeg ikke, Mr. Bucket.
Jeg skulle bare ha luft og var ikke på vei noe spesielt sted.
Det stemmer, ja.
Husker De hva De hadde på, my lady?
For et uvanlig spørsmål. Nei, det husker jeg ikke.
Det var en kjølig natt, slik jeg husker det.
Hadde De et sort sjal, kanskje?
Jeg tror ikke jeg eier noe slikt.
De skjønner at en dame, eller en kvinne-
- ble sett i nærheten av Mr. Tulkinghorns kontor.
Hun hadde et slikt sjal over ansiktet sitt.
Svært interessant, Mr. Bucket, men jeg eier ikke noe slikt.
Alt i orden. Med Deres tillatelse, Sir Leicester?
Hva gjør den kvinnen her?
Gå herfra, eller bli kastet ut!
- Du har ingenting her å gjøre. - Bli der.
Mademoiselle har noe her å gjøre. På vegne av loven.
Ingen er hevet over loven. Ikke engang Sir Leicester Dedlock.
- Fant du det? - Ja.
- Hvor? - I fruens skap.
- Mercury var der da jeg fant det. - Gi meg det.
- Kjenner De igjen sjalet, my lady? - Ja, jeg kjenner det igjen nå.
Hukommelsen kan spille oss noen puss.
Husker De nå noe annet fra den kvelden?
Sersjant George, mannen vi har i varetekt-
- så en kvinne i et sort sjal i trappa til Mr. Tulkinghorns kontor.
Dette er ikke det eneste sorte sjalet i London.
Som sagt husker jeg ikke å ha gått i det.
Kanskje om jeg sier at denne unge kvinnen fulgte etter Dem?
- Nå må De si sannheten! - Stille, mademoiselle, vær så snill.
Lady Dedlock?
Jeg gikk til Mr. Tulkinghorns kontor den kvelden.
Jeg husket noe jeg ville si.
Meget bra.
De tok litt luft og kom på noe De ville si til Mr. Tulkinghorn.
De ville like gjerne dra innom og snakke med ham der og da.
- Snakket De med ham, my lady? - Nei.
- Jeg banket på døren uten svar. - Løgner!
Jeg tror jeg gikk forbi noen i trappen.
Det var altså Mr. George.
Og dermed er det siste punktet avklart.
Med Deres tillatelse igjen, Sir Leicester?
Du kan arrestere denne kvinnen for Mr. Tulkinghorns mord.
Nei. Nei, din tosk! Henne!
Hortense Jaboulet. Du er arrestert for mordet på Mr. Josiah Tulkinghorn.
Før henne vekk.
Tekst: Silje Hella www.sdimedia.com